Copyright (C) NRK
Norske tekster: Tone Bøstrup
-Becca? -Hei, Peg.
-Så fint det er her. -Jeg prøver å få orden på det.
Kan du og Howie komme over i kveld? Vi blir flere.
Det var snilt, men vi har andre planer.
En annen gang. Det er lenge siden jeg så Pete.
Han er akkurat den samme jævelen som før.
Å gud ... Unnskyld.
-Det gjør ingenting. -Dumme føtter.
-Håper middagen blir hyggelig. -Vi tar det en annen gang.
-Hils Howie fra meg. -Det skal jeg.
-Ha det. -Ha det.
-Det lukter godt. -Om Peg spør, så var vi ute i kveld.
-Hvor var vi? -Vi så Stoppard-stykket.
-Likte vi det? -Veldig godt.
-Hun ba oss på middag igjen. -Hun vil bare være hyggelig.
Du må gjerne dra dit.
-Og svikte risottoen din? -Forsiktig, gryta er varm.
-Jeg tar meg en dusj. -Maten er klar om tjue minutter.
Hallo?
-Hva er klokken? -Hva er det?
-Har du ingenting å si? -"Takk"?
-Du var i et barslagsmål. -Nei.
Du sloss i en bar.
Jeg dro til en full jente som kjefta på meg. Jeg kjenner henne ikke.
-Folk kjefter ikke uten grunn. -Jo. Du burde gå ut oftere.
-Det er så Jerry Springer. -Synes du jeg er subbete?
-Du må holde opp. -Er det en aldersgrense?
For å oppføre seg som en idiot? Ja. Jeg vil slippe å bekymre meg.
Helt unødvendig, det var hun som gikk i gulvet. Kan jeg sove hos deg?
Det gjør han ikke. Danny.
Danny, når du kommer ned, så gi mamma et kyss.
Klar? En, to, tre! Det var høyt.
Se på meg når du kommer tilbake. Vil du ha kake, Danny?
-Vi har brownies. -Jøss.
-Er det ikke mor Barker! -Hvem er det?
Rick og jeg drar og spiller squash. Ring om det er noe.
-Bare dra, du, Howie. -Du vet ikke hva squash er engang.
Ja, hallo?
Ja. Hun kommer til å drepe meg!
Ja, Auggie må ha sagt det. Jeg må legge på.
Takk, Becca. Nå vet jeg hva dette er.
Jeg liker hvordan det slår sprekker.
-Kjente du henne? -Tyvlytter du?
-Du ligger med typen hennes. -Det er slutt mellom dem.
-Hvorfor angrep hun deg, da? -Fordi hun er gal.
Auggie må ha fortalt henne at jeg er gravid.
-Det er du vel ikke? -Du vil like ham. Han er musiker.
-Så flott, da. -Han får spillejobber.
Hvor lenge har du visst det? Har du sagt det til mor?
-Sa du det til mor først? -Jeg måtte.
-Hvorfor sa du ikke noe til meg? -Hva tror du?
Unnskyld. Det er et dårlig tidspunkt.
Jeg er bare glad for at du endelig fortalte meg det.
Jeg blir gal av Debbie. Vi krangler om benkeplatene på kjøkkenet.
Ikke gift deg med en eiendomsmekler, sa jeg. Hun har ikke ringt ennå.
Jeg vet det.
Ikke for å mase, men Becca hører gjerne fra henne.
Jeg har sagt det til henne, Howie, men hun er fremdeles ...
-Hun er vel redd. -Det er åtte måneder siden nå.
-Jeg skal snakke med henne. -Takk.
-Hvordan går det med barna? -Bare bra.
Emily danser ballett, og Robbie spiller T-ball.
Jøss. T-ball.
Har dere snakket om å få barn igjen?
Nei.
Nei, det er litt for tidlig.
-Vær litt mottakelig for nye ideer. -Jeg ble med hit, ikke sant?
-Hei, hvordan går det? -Vi holder hodet over vannet.
-Hei, Kevin. -Hei.
Vi ... vi bare ...
Vi fikk vite at søsteren til Becca er gravid.
Det kan føles vondt. Jeg husker da kusinen min ble gravid.
-Det er ikke noe problem for oss. -Nei vel.
-Vil du snakke om det, så er vi her. -Jeg tror ikke det.
-"Hei, jeg er ny her!" -Minner hun ikke om Lydia?
Hun var med i gruppen vår for et par år siden.
-Fire år siden. -Det er uvesentlig.
Poenget er at Lydia heller ikke likte støttegruppen. I førsten.
-Hvor lenge har dere vært med? -I juni blir det åtte år.
Jeg visste ikke at dere hadde vært med så lenge.
Vi er veteranene. Det er slik vi holder kontakten.
-Alle har sine egne ting å gjøre. -Naturligvis.
Hun kommer til meg i drømme iblant, og sier at det er greit.
Hun er hos Gud. Vi har hatt noen fine dager.
Man tror at når man har hatt nok gode dager, blir det bedre.
Og det ble bedre. Så kom årsdagen i forrige uke.
Forrige tirsdag var det ett år siden.
Dermed begynner alt sammen på nytt.
Vi må bare minne hverandre på at det er en del av Guds plan.
Vi kan ikke vite hvorfor. Bare Gud vet hvorfor.
Gud måtte ta henne til seg. Han trengte en engel til.
Kunne han ikke bare lage seg en engel til?
Han er tross alt Gud. Hvorfor kunne han ikke bare lage en engel?
Det var bare en tanke.
Jeg tror jeg går nå.
Jeg tror vi må gå. Om det er greit, kjære?
Dere får ha oss unnskyldt.
Man må respektere de andres taletid.
-Du sier aldri noe ... -Jeg orker ikke gudefolk.
-Kevin og Gabby er ikke slik. -Nei, de velter seg i sorgen.
-Åtte år! Men vil du bli slik ... -Trenger du en pause?
-Nei, ikke pause. Jeg vil slutte. -Jeg vet det går innpå deg.
Ett psykologisemester en gang i tiden, og så er du terapeut?
Jeg prøvde å være med i gruppen, men den er ikke noe for meg.
-Nei vel, ikke noe for deg. -Takk.
Kan vi spise et annet sted? Det er ikke noe her som frister.
Taz! Hold opp å bjeffe. Hit med seg. Bli!
Han er egentlig ikke farlig, bare litt dum.
Jeg vet det, han er min hund.
Da må du være Becca. Jeg er Auggie.
-Å! Hei, Auggie. -Hvorfor sa du ikke at du kom?
-Da hadde jeg ryddet først. -Er Izzy her?
Ja. Hun fikk sparken fra Appleby.
Jeg er glad jeg ikke ga dem bort likevel.
Bare se på disse skjortene.
Jeg vet ikke, jeg. Det tar lang tid før han vokser inn i dem.
De vokser fort. Det var bra jeg beholdt dem.
-Bor han her? -Dama hans sparket ham ut.
-Eksdama! -Hun vet hva jeg mente.
Den var søt. Tenk om det blir en pike?
Da kan noen andre få den, men du vil takke meg.
Det er klær for flere år her. Tenk på alle pengene du sparer.
Du må tenke på sånt, særlig hvis faren er musiker.
-Det er dyrt å ha barn. -Det ville bare føles så rart.
Hvis det er en gutt, å se ham i Dannys klær. Det ville føles feil.
Ja.
-Unnskyld. -Men det var pent av deg.
Du får massevis av klær. Jul, bursdager ...
Det er sikkert en jente. Jeg spådde riktig da Sheila og Karen fikk barn.
Jeg tror du får en jente.
Hovedsaken er at ungen er frisk, men jeg håper det er en jente.
-Vil du ha en kakebit? -Jeg må dra.
Jeg lovet Howie å kjøpe middag. Men den ser god ut.
Her, ta litt kake.
-Når slo Rick meg i squash? -Nevnte han Debbie?
-Du kan ringe henne, vet du. -Nei, hun burde ringe meg.
Jeg hadde støttet henne hvis det tilstøtte Robby eller Em noe.
Jeg hadde ikke forsvunnet, slik som hun gjorde.
Howie? Skjønner du hva jeg mener?
Ja.
Howie.
Snu deg.
Kom igjen. Du trenger å slappe av.
-Skuldrene dine er så stramme. -Ja.
Ikke tenk på Debbie. Eller noe av det andre som plager deg.
Jeg vet hva du gjør. Dempet belysning.
Du prøver å forføre meg, heller i meg alkohol.
Det funket da vi studerte.
Det er nok nå.
-Hvor går du? -Jeg er rastløs. Dagen var så rar.
-Ja vel. -Skal du furte?
Det er åtte måneder siden. Jeg holder rede på tiden.
Jeg er ikke klar for dette ennå, Howie.
-Beklager om du synes det er sært. -Jeg gjør ikke det.
-Men vi bør bevege oss mot ... -Du vil ha sex.
Ikke si det på den måten. Jeg prøvde ikke å forføre deg.
-Al Green var ikke et forsøk på det? -Jeg ville bare skape litt kos.
Det går ikke. Det går bare ikke.
Jeg beklager, men ting er ikke "kos" lenger.
Hold ham et øyeblikk. Slipp ham nå.
Taz vil også gjøre dette. Klar? Jeg slipper deg.
Klar? Nå slipper jeg!
-Opp med beina! -Se på meg, Danny.
Hei.
Hvis du ikke blir med i gruppen, må du søke annen hjelp.
Greit.
-Har du noen planer for dagen? -Dette.
-Vi ses i kveld. -Ja.
Scott Bader i arrangementsavdelingen?
-Jeg har ingen Bader på listen min. -Det var rart.
-Kate Finn, da? -Robert Finn i interiøravdelingen?
Hvis du har en avtale, kan jeg ringe opp. Hvem er du?
Jeg har ingen avtale.
-Jeg er en gammel venn og kollega. -Becca?
Gary. Jeg hadde noen ærend i byen, -
- og ville bare si hei, men alle er borte.
Scott begynte hos Christies. Forræder!
-Men du henter fortsatt kaffen. -Nei. Jeg overtok Scotts jobb.
-Hvordan går det med familien? -Vet du hva, jeg ...
-Du er opptatt, så jeg går. -Alltid full fart her.
-Det var hyggelig å hilse på deg. -I like måte.
Man får bøter. Boken skulle ha vært levert, vi har sendt påminnelse.
-Det var derfor jeg kom. -Det blir sju dollar.
Mange takk.
-Kan jeg hjelpe deg med noe? -Ja. Kan jeg låne denne?
Naturligvis.
"Jeg blir en fisk i en bekkog svømmer min vei."
-Han er i vannet. -Ja.
"Hvis du blir en fisk i en bekk,sa moren, vil jeg fiske deg opp."
Unnskyld!
Jeg har billetter til Yankees-kampen i kveld.
-Interessert? -Gruppen møtes i kveld.
Kan du ikke skulke? Det er kjempegode plasser.
-En annen gang. -Om det blir en annen gang.
-Er du enslig i kveld? -Becca tar seg en liten pause.
Fra gruppen.
Jeg går og henter kaffe.
-Skal vi sette oss? -Ja.
-Ja, hallo? -Det er meg.
-Hva er i veien? -Kan jeg lage Izzys bursdagskake?
Det trenger du ikke. Jeg kjøper en ferdigkake.
Jeg har ikke noe imot å lage den. Så har jeg noe å gjøre.
-Er du ikke på gruppemøte? -Jeg orker ikke gudepreiket.
-Hva er det? -Noen finner trøst i Gud.
-Jeg blir provosert av det. -Da broren din døde, hjalp det meg.
Ja, men det er deg, ikke meg. Og Danny er ikke Arthur.
-Jeg tok deg med i kirken hver uke. -Vi dropper det nå, mor.
-Jeg ringte bare angående kaken. -Du har ikke alltid rett.
-Tenk om Gud finnes? -Da er han en kødd.
-Nå holder det, Becca! -"Tilbe meg, og jeg tråkker på deg."
Ikke rart du liker ham, han er akkurat som far.
Unnskyld.
-Da lager du kaken, da? -Ja.
Greit. Da ses vi i morgen.
Bursdag i en bowlinghall? Izzy tror hun fortsatt er 14!
-Vi kan godt stå over om du vil. -Nei, det går bra.
Jeg skulle ønske du ville fjerne den greia.
-Å? Du bruker nesten aldri bilen. -Det føles merkelig.
Hva om vi prøvde å få et barn til?
-Vi blir ikke yngre. -Var det derfor du ville ha sex?
Naturligvis ikke. Jeg vet det er skremmende, men kanskje ...
Det kunne få oss på rett kjøl igjen. Eller er det tabu å snakke om det?
-Apropos det, vi burde selge huset. -Er det et apropos?
Eiendomsmekleren sa vi kunne ha visning snart.
-Hvorfor har du ikke sagt noe? -Jeg sier det nå.
-Det ville være bra å flytte. -Vi liker oss der.
Jeg ser fingeravtrykkene hans overalt.
-Jeg liker å se dem. -Fordi du kommer deg ut av huset!
-Jeg vil ikke flytte. -Jeg vil ikke ha flere barn.
-Hva gjør du? -Ser om det gikk bra med kaken.
Tuller du? Kennedyene? De med attentatene og lobotomien?
Ja, men det var ingen forbannelse, bare uflaks.
-Og flystyrten? -For mye penger, det var problemet.
Hadde de levd som vanlige mennesker, ville de ha vært i live.
Alle de pene menneskene som styrtet. Noe så bortkastet.
-Ikke vin, sa jeg. -Medbrakt!
Så koselig å sitte her og prate politikk. Jeg gjør aldri det.
Nå er det gavetid.
Den er tung.
Det er nesten synd å åpne en så fin innpakning.
-Baderomsutstyr. -Mest en praktisk gave.
Er det et hint om at du ikke liker dusjforhenget mitt?
-Jeg var opprådd for ideer. -Takk, Becca og Howie.
-Ikke takk meg, Becca kjøpte det. -Ta min gave nå!
-Jeg vet det er litt tidlig, men ... -Nei, gud!
Det var søtt av deg. Takk, mamma.
Jeg trodde ikke vi skulle gi babyting før babygavefesten.
-Det er mammating, ikke babyting. -Jeg trengte utstyr til badet.
-Vi kan bytte det inn. -Ja, jeg kan gi deg hudkrem.
-De forebygger strekkmerker. -Nei, gi meg det en annen gang.
-Jeg samler det sammen. -Takk, Becca.
Her.
Nå husker jeg hva jeg skulle si om Onassis.
Det var om sønnen som omkom i flystyrten.
Du burde ikke latt meg plapre i vei om Kennedyene.
Onassis utlovet en dusør til den som kunne bevise at det var sabotasje.
Han ville så fryktelig gjerne kunne skylde på noen. Har du lest det?
-Sønnens død måtte ha en grunn. -Hvorfor sier du dette?
-Er det ikke lov å prate? -Du sier aldri noe uten grunn.
Du glemmer hvordan det var for meg da broren din døde.
-Skyldte du på noen? -Vær så snill, dette er min fest.
Jeg snakker om å søke trøst. Hvor søker du trøst?
-Jeg gjør ikke det. -Det burde du.
-Jeg kan søke på eBay! -Jeg vil hjelpe deg.
-Jeg trengte hjelp da Arthur døde. -Ikke sammenlikn Danny med ham!
Danny var fire år og løp ut i gata.
Arthur var 30 år, narkoman, og døde av overdose.
Han var likevel sønnen min!
Vi går nå. Jeg håper du liker baderomsutstyret, Izzy.
Jeg ble knust da Arthur døde, men lot det ikke gå ut over andre.
-Mrs. Bailey, da? -Vi snakker ikke om Mrs. Bailey.
-Ringte du den typen om taket? -Jeg fant ikke nummeret.
Det ligger i telefonen min. Den er på hylla.
-Hva heter han? -Det står ikke på navnet hans.
-Hvordan skal jeg får ringt ham, da? -Han står under "taktypen".
-Hva skulle jeg ha kalt ham, da? -Jeg får ikke til mobilen din.
-Den vil ikke ... -Scroll ned.
-Scroll ned med fingeren. -Gjør det du.
-Det står det. Taktypen. -Takk.
Venter du på meg?
Ja. Unnskyld. Jeg trodde du kom med bussen.
-Jeg gjør det. -Men ikke i dag.
-I dag droppet jeg skolen. -Du burde ikke skulke, unge mann.
Hvorfor ventet du på meg?
-Jeg tenkte vi kunne ta en prat. -Om hva?
-Er dette greit for deg? -Ja, helt i orden.
-Ikke for sprøtt? -Nei.
Jeg mener ...
Jeg vet det. Det er sprøtt for meg også.
-Liker du ikke skolen? -Jo.
-Jeg tenkte at siden du skulket ... -Jeg har fått collegeplass.
-Da er det ikke så viktig. -Jo. Hvis moren min får vite det.
Hun truet med å ta telefonen min. Ikke at jeg bruker den.
-Hvilket college? -Connecticut.
Et bra college, ikke så langt borte. Det gleder sikkert foreldrene dine.
Bare mamma, men hun er glad for det.
Hun spøker med at hun vil studere der også, for å holde øye med meg.
Hun gleder seg ikke til at jeg drar, så jeg lovet å komme hjem i helgene.
Det blir hyggelig.
Så ...
Unnskyld.
-Jeg vet det, du trenger ikke ... -Jeg vet at det ikke hjelper.
-Jo, det gjør det. -Jeg burde ha tatt kontakt.
Jeg skulle ønske jeg hadde kjørt en annen vei den dagen.
-Det er best jeg går. -Det er greit.
-Mor vil lure på hvor jeg er. -Jeg mener det, du trenger ikke ...
Kan vi gjenta dette en annen gang?
-Klart det. -Fint.
Herregud, at du skulle se meg gjøre det ...
Jeg mente ikke å overrumple deg, jeg trodde noe var galt.
-Men her lukter alt bare bra. -Så du kjenner lukten?
Alle får vite det. Jeg pleier ikke å gjøre dette.
-Hvor er Kevin? -Han kommer ikke i dag.
Det var kona di som ga ham den ideen.
-Han så ikke ut til å like gruppa. -Han gjør meg så fortvilet.
Jeg røyker gress på en parkeringsplass. Som en skolejente!
Har du mer?
Ja. Kom inn, partner!
Hvis dette er raseridagen ...
Dere vet at raseri faller meg lettere. Å snakke om raseri.
Jeg møter raseri hver eneste dag.
Jeg hører på gutta på jobben terpe i det uendelige om ...
Asfaltere oppkjørslene sine.
Tåpelige greier. De aner ingenting.
-Livet deres er ikke ødelagt ennå. -De er ikke med i klubben.
Imens er jeg liksom: "Hei, karer, datteren min døde av leukemi."
Unnskyld meg, jeg må ha litt vann.
Er du en av de som mamma advarte meg mot?
Ja, jeg forderver deg. Slapp av, jeg skal ikke si noe til Becca.
Takk. Ha det.
-Becca! Hva har du gjort? -Hva?
-Hva har du gjort med telefonen min? -Jøss, nå skremte du meg.
-Hva gjorde du meg telefonen min? -Bare fant nummeret til takmannen.
-Du ba meg ringe ham. -Du slettet videoen med Danny.
-Du var der. Jeg fant nummeret. -Og trykket på skjermen.
Jeg kan ikke telefonen din.
-Vi har flere videoer. -Ikke den!
-Du burde ha lagt den inn på PC-en. -Ja, det var min feil!
-Den er borte, sa jeg. -Jeg gjorde det ikke med vilje!
-Tror du jeg slettet den med vilje? -Jeg vet ikke.
Det er som om du vil bli kvitt ham. Hver dag er det noe nytt.
Du fjerner bevisene på at han var her.
-Du tok ned tegningene. -For å ta vare på dem.
-Klærne hans, da? -Vi trenger dem ikke.
Du vil flytte, og du sendte bort Taz fordi han var en påminnelse.
Ja, en påminnelse jeg ville slippe.
-Hvis jeg ikke hadde kjøpt Taz ... -Hvis jeg hadde stengt porten ...
-Jeg lot den stå åpen! -Jeg er ikke med på denne leken!
-Det var ingens skyld. -Ikke engang hundens!
Han elsket Taz, og du kvittet deg med den!
-Akkurat som jeg slettet videoen? -Det handler ikke om den!
Det handler om Taz og bildene og klærne.
Vi har ingen bilder eller fingeravtrykk! Slutt å utradere ham!
Tror du ikke jeg ser ham for meg hvert sekund på dagen?
Videoen var et uhell. Jeg kommer til å straffe meg selv -
- for det og alt annet jeg kunne ha forbygget.
Det føles som om jeg ikke lider nok til å tilfredsstille deg.
Hva forventer du av meg?
Noe må endres, for dette ... Jeg orker ikke å ha det slik lenger.
Det er for vanskelig.
Jeg vil ha tilbake hunden. Moren din feter ham opp.
Jeg savner hunden. Beklager, men sånn er det. Jeg vil ha ham tilbake.
-Har du laget dem? -Ja.
De smaker godt. Fremdeles varme.
Fint at du liker dem.
Jeg har lest den boka om det parallelle universet.
-Likte du den? -Ja. Den er interessant.
Men kjøpe den? Det med en alternativ virkelighet, vel ...
Men den er interessant.
-Hadde du en skoleoppgave om den? -Nei, den var bakgrunnsmateriale.
Til en tegneserie jeg lager.
-Imponerende. Har du tegnet dette? -Ja.
Den er flott.
-Hva handler den om? -En forsker og sønnen hans.
Faren finner et nettverk av hull.
-De fører til andre galakser. -Og parallelle universer.
Faren dør, derfor må sønnen hoppe ned i et kaninhull -
- for å finne ham, men han er død, så det er en annen versjon av ham.
-Det er ganske teit. -Nei.
Slett ikke. Jeg vil gjerne lese det.
Den er ikke ferdig ennå, men når den blir ferdig, skal du få lese den.
Jeg vil ikke at du skal føle deg beklemt.
Jeg kjørte kanskje for fort. Den dagen.
Jeg er ikke sikker, men kanskje. Jeg har villet si det til deg.
Det er en 50 km-sone, og jeg kjørte kanskje i 51 eller 52.
Vanligvis ser jeg etter, og er jeg over fartsgrensen, bremser jeg.
Men jeg sjekket ikke akkurat da, så det kan være at jeg kjørte for fort.
Og ...
Og hunden kom springende ut, så jeg svingte unna.
Jeg visste ikke. Jeg visste ikke.
Jeg syntes du burde vite det. At jeg kanskje kjørte for fort.
Men jeg er ikke sikker.
Det er i orden.
Takk.
Jeg vil ikke inn dit.
-Unnskyld! -Vær grei, da.
-Unnskyld! -Egentlig er jeg flinkere, -
- men gresset ødelegger dybdefølelsen.
-Jeg støtter den. -Takk.
Jeg har noe å tilstå.
Husker du da jeg sa at Kevin hadde sluttet i gruppen?
Det jeg mente å si, var at ...
Han gikk fra meg.
Da jeg kom hjem, var han borte.
-Uten noen beskjed? -Han la igjen en lapp.
Nei, ikke en lapp. Snarere et manifest.
Om hvordan vi ødela hverandre.
-Det var leit å høre. -Er det ikke slik det ofte går?
Det forandrer oss. Det bokstavelig talt forandrer oss.
En del av meg føler at det var uunngåelig.
Jeg elsker kona mi.
-Naturligvis gjør du det. -Jeg elsker henne veldig høyt.
Ja vel.
Jeg tror du har rett. Kanskje vi burde selge huset.
-Det er sikkert best slik. -Ja vel.
Ikke gjør det. Vi må være raske, ellers blir vi aldri ferdige.
-Hvordan skrur man den av? -Bare barnløse gir slike gaver.
-Har du hørt fra Debbie? -Nei.
Synd. Men det kan være verre den andre veien. Da Arthur døde ...
-Du kan si navnet hans. -Kan jeg det? Jeg vil ikke ha kjeft.
Du kan snakke om Arthur. Det er sammenlikningen jeg misliker.
-Hvordan er det verre? -Husker du Maureen Bailey?
Hun var alltid hos oss etter at broren din døde.
Jeg fikk aldri et øyeblikks fred.
Så en dag spurte jeg: "Hvorfor er du alltid her?"
-Hva sa hun? -"Jeg vil dele sorgen din."
"Du planter den feite ræva dii den stolen hver dag", sa jeg.
Det sa du ikke? "Den feita ræva di"?
Hun bøttet i seg kaffen min, men tok ikke vekk noe av sorgen.
"Alt du tar, er kanelbollene min."Siden så jeg ikke mer til henne.
Sa du virkelig det?
-Nå har jeg skyldfølelse. -Det har du ikke.
Nei, du har rett. Jeg savner henne ikke i det hele tatt.
Ja vel, vi er i gang. Nå er Taz tjoret.
Det gamle eplepai-knepet? Til visningen.
Varm kakebakst gjør det mer hjemmekoselig.
-Nei, jeg bare baker en pai. -Jeg trodde det var for visningen.
-Du vil ikke være her når de kommer? -Nei. Det burde ikke du heller.
-Jeg mener det. -Jeg skal ikke bry noen.
Søppelet står bak huset, plenen er klippet
Kontrakten er her. Vi kan gå gjennom stua.
Kona mi går ut, men jeg blir hvis det er i orden.
-Vi gjør det på din måte. -Fint.
Ha det, skatten. Jeg tror det var alt.
Vi får sol inn her hele dagen.
-Skal vi ta en titt oppe? -Ja, bli med meg.
Tomta er den største i hele nabolaget.
-Det store soverommet ... -Der inne, da?
Vel, dette er ...
-Et fint rom for pjokken. -Liker du det, småen?
-Forsiktig med den. -Kom, vennen.
Hvor gammel er sønnen din?
Dette er vel hans rom?
Det var rommet hans. Han døde. Han ble påkjørt foran huset.
-Å gud ... -Jeg kondolerer.
-Takk. -Dette må være vanskelig for deg.
Det føles ganske merkelig.
Iblant glemmer jeg at han ikke er her, og tror han ligger under senga.
Jeg kan fremdeles føle hans nærvær her.
Vil dere se det store soverommet?
Ja. Klart jeg kommer.
-Hvem var det? -Becca. Hun vil møtes.
-Dette var en god idé. -Ja, ikke sant?
-Du har fått mage allerede. -Jeg er som en ballong.
-Etter fødselen er det trimstudio. -Mens mor passer ungen?
-Hva mente du med det? -At mor liker å være barnevakt.
-Auggie kan passe ungen. -Ja vel. Auggie.
Du synes ikke jeg fortjener barnet, du tror ikke jeg kan ta meg av det.
Hvis mor klarer det, kan det umulig være så vanskelig!
Er det greit? Jeg må bare ha et par ting.
Så kan vi spise lunsj etterpå.
-Mamma, kan jeg fåfruit roll-ups? -Nei, du vet du ikke får det.
-Jo, vær så snill, jeg vil ha! -Nei, det får du ikke.
-Jeg lover å være snill. -Nå holder du opp.
De koster bare tre dollar, så la ham få dem.
Ikke at det angår deg, men vi tillater ikke snop, og det vet han.
-Det er bare frukt. La ham få det. -Er du mor?
Trodde ikke det, nei. Unnskyld meg.
Gå ut i bilen, Becca.
-Hun mistet nylig sønnen sin, og ... -Det blåser jeg i.
Det gikk bra med mamma.
Hei. Hadde dere det gøy på byen?
-Hvordan gikk det her? -Ikke så bra.
Vi må tømme det rommet.
Vi kan lage gjesterom der, men ikke gå hen og få griller i hodet.
Herre jemini ...
Hallo. Døren sto på vidt gap.
-Jeg banket på. -Stille, Taz!
-Jeg så skiltet, så jeg tenkte ... -Skal du kjøpe hus?
Nei.
Jeg ville bare levere denne. Jeg sa du skulle få lese den.
-Hva er dette for noe? -Takk.
Vi støtte på hverandre på biblioteket.
Og vi ble enige om å møtes.
-Dere ble enige om å møtes? -Ja. Vi møttes et par ganger.
Jeg visste ikke at ...
-Møttes dere her? -Nei. I parken.
-Dere møttes i parken? -Ja.
Så min kone sier ja til å møtes på et offentlig sted, og du ...
-Og du sier unnskyld? -Jeg antar det.
Du antar det? Ja vel.
-Du sier unnskyld, og ... -Nå holder det, Howie. Nok!
-Hva er det? -En tegneserie.
En tegneserie. Ba hun deg komme hit med den? Nei!
For vi bor her! Skiltet betyr ikke at du kan valse inn!
-Greit, Howie. -Det er ikke greit!
Man valser ikke inn i andres hjem. Vis litt respekt!
-Jeg må gå. -Din drittsekk.
Vent, Jason! Unnskyld!
Jeg er en drittsekk?
Taz, hold opp.
Taz! Taz. Nå gir du deg!
Å kamerat ...
Hvorfor sa du ikke noe?
Du forteller ikke meg hvorfor du kommer hjem dunstende av gress.
Blir det noen gang borte?
Nei.
Ikke for meg, iallfall. For meg har det vart i elleve år.
-Men det forandres. -Hvordan?
Jeg vet ikke ...
Vekten. På et eller annet tidspunkt blir det til å holde ut.
Man klarer å krabbe fram fra det.
Og så bærer man det med seg, som en murstein i lomma.
Man kan glemme det en stund, men plutselig er det der igjen.
"Å det, ja."Det kan være fryktelig.
Men ikke hele tiden. Det er liksom ...
Ikke at man liker det, men det er det man har i stedet for sønnen.
Man bærer det med seg.
Og det blir ikke borte.
-Og det er ... -Det er hva?
Helt greit. Faktisk.
-Hallo? -Hei.
Hei, det er Howie.
Howie fra gruppen.
Hei, Howie.
-Hei. -Skal du på gruppemøte?
-Ja. Du vil vel ikke være med? -Nei.
Jason her. Legg igjen en beskjed.
Fant du greit fram?
Howie?
Unnskyld.
Becca?
Becca!
Å gud!
Unnskyld.
-Hva er klokken? -Snart seks.
Og du kommer hjem først nå?
-Hvordan var det? -Helt greit.
-Du ser fin ut. -Takk.
-Var hun kjæresten din? -Nei, vi er bare venner.
-Hun er pen. -Ja, hun er pen.
Jeg syntes den var kjempefin.
-Den er nydelig. -Takk.
Den minnet meg om Evrydike og Orfeus. Kjenner du den myten?
Evrydike dør, og Orfeus reiser til Hades for å få henne tilbake.
-Men det nytter ikke likevel. -Jeg burde lese den.
-Er forskeren egentlig faren din? -Nei.
-Er han basert på ham? -Far var engelsklærer.
-Jeg lurte på det. -Det er bare en historie.
-Jeg bare ... -Tolket den.
-Tror du de finnes? -Parallelle universer?
Jeg mener at det er elementær vitenskap.
Hvis rommet er uendelig, så er alt mulig.
Så et eller annet sted der ute lager jeg pannekaker?
-Eller jeg er i en vannpark? -Ja. Begge deler.
Slik er sannsynlighetslovene. Det finnes mange av hver av oss.
-Og vi er bare den triste versjonen? -Ja.
Men det finnes andre versjoner, og der er alt helt fint.
Hvis man tror på vitenskap.
Jeg liker den tanken. Den er fin.
Et eller annet sted der ute har jeg det fint.
Jeg trodde du hadde forlatt meg.
Nei, det gjorde jeg ikke.
Skal vi invitere Rick og Debbie på grillfest?
Hun ringer jo ikke. Hun tror jeg hater henne.
Jeg gjør det lett for henne.
-Grillfest? -Så får vi se barna deres.
Vi må kjøpe noe til Emily. Hun fylte fire i forrige uke.
Ja vel.
-Det er snart Dannys fødselsdag. -Jeg vet det.
-Det blir vanskelig. -Ja.
Så den gutten ... Jason ... Sa du at vi ikke bebreider ham?
-Vi gjør jo ikke det. -Nei, men sa du det til ham?
-Jeg gjorde vel det. -Bra.
-Du kan snakke med ham, om du vil. -Det vil jeg ikke.
-Det er så stille her. -Jeg ga Taz noen sovepiller.
-Komisk. -Tror du jeg spøker?
Hva skal vi gjøre?
-I forhold til hva? -Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke. Velg et eller annet.
Vi kunne dra og kjøpe et Candyland-spill til Emily.
Hun ville nok like det.
Candyland. Ja.
-Og etter det? -Så pakker vi det inn.
Og så har vi grillfest.
Og så kommer de hjem til oss.
Vi ber noen flere også, så det ikke blir pinlig for noen.
Og så, for å få dem til å slappe av, -
- spør vi dem hva barna deres har funnet på i det siste.
Vi spiller interessert. Og så ...
Og så venter vi på at noen nevner Danny -
- mens barna leker. Vi snakker om ham en stund.
Og etter det går de hjem.
Og så, da?
Jeg vet ikke.
Men noe blir det.